Александър Пушкин
Елегия
Видях смъртта; седеше мълчалива…

Превод от руски: Мария Шандуркова, 2015

chitanka.info

Видях смъртта; седеше мълчалива

до моя тих, спокоен праг;

и гроб видях; врата към него в мрак;

душата ми помръкна и изстина…

С другарите ще се простя

и няма моята следа

в живота тъжен да намерят;

с последен поглед ще прозра −

безсмъртие не е за мене;

и гаснещият плам на младостта

ще освети нищожното подземие.

…………………………………..

Прости печален свят, където тъмен друм

за мен над бездната лежеше −

където вярата за мен покой не беше,

където любих, но не бях любим.

Прости ми светлина в драперии небесни,

безмълвна нощ в мъгла, зорница в утрин час,

вий хребети и ручеи с пустинен глас,

и горското безмълвие чудесно,

от всичко… прошка искам аз.

И щом като, лишен от сетна мощ,

без дъх, в болезнена агония,

промълвя ви: „Така обичах аз!…“

и стихне моят дух във изнемога,

приятели, търсете нея вий,

кажете: взе го мракът вечен,

и, може би, щом участта разкрий,

въздишка ще отрони над ковчега.

1816

Превод: 10.01.2015 г.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.